Чи був роман між Ольгою Кобилянською та Лесею Українкою?

Ще зі шкільної парти ми звикли сприймати українських літературних геніїв чорно-білими портретами на стінах, із суворими обличчями та ноткою якоїсь незримої журби. Мільйони читають їх біографії, вивчають твори, але при цьому, практично ніколи не помічають у них найважливішого — звичайних людей. За кожною ідеально-вичитаною і схваленою біографією стоїть людська доля з усіма її перемогами та невдачами, стоїть особистість з усіма її плюсами й мінусами, стоїть цілий світ, який вже ніколи не буде розгаданий до кінця.

Леся Українка та Ольга Кобилянська є якраз чудовими прикладами того, наскільки можуть відрізнятися створені літературні образи від звичайних, живих людей. Адже обидві — не просто геніальні письменниці, а сміливі, прогресивні, вільнодумні жінки, які попри всі нелегкі обставини свого життя мали внутрішній стрижень жити так, як хотілося саме їм. Родоначальниця жанру драматичної поеми в українській літературі Леся Українка та культова фігура українського письменницького модернізму Ольга Кобилянська вважаються одними із перших феміністок на теренах нашої країни. А їх чуттєве листування, що тривало аж до смерті Лесі, містить цілу палітру емоцій та почуттів. То ким же вони були? Просто щирими подругами, бісексуалками чи лесбійками? Спробуємо розібратись.

Історія знайомства

У 1891 році Леся Українка разом із матір’ю Оленою Пчілкою їхали до Відня на лікування, адже дівчина практично все життя страждала важкою хворобою — туберкульозом кісток. Дорогою вони зупинилися у Львові та познайомилися з учнем та близьким соратником Лесиного дядька Михайла Драгоманова — Михайлом Павликом. Саме він, по прибуттю мисткині до Відня, надіслав їй повість Ольги Кобилянської «Лореляй» (попередня назва «Царівни»). До речі, цей твір авторка починала писати німецькою мовою, якою володіла з дитинства, як і польською, румунською, чеською, і, звісно ж українською.

Прочитавши повість Леся одразу пише Михайлові: «Щось є у ній свіже, молоде та оригінальне, в цій повісті я бачу правдивий літературний талант, а не дилетантизм літерацький, що вже так обрид мені в нашій літературі». Хлопець переказав ці слова самій Ользі, яка була страшенно схвильована таким відгуком. Вочевидь, вже тоді між жінками трапилася якась заочна «хімія». На той момент Лесі було 20, а Ользі 28.